Traducerea, adaptarea și sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Meredith Grey, Sleepwalker
Sincronizarea textului: Starhawk,
Magazin Magic al Domnului Magorium
Este povestea mea preferată din toate timpurile
Chiar dacă totul începe într-o pivniță.
V-o voi spune așa cum a fost scrisă de tipul ăsta, Bellini...
care locuiește sub incredibilul, remarcabilul
Magazin Magic al Domnului Magorium.
Și da, doarme cu o păpușă.
Treaba lui Bellini este să construiască toate cărțile
pentru toți copiii care vin la magazin.
Și în plus scrie despre viața domnului Magorium.
Odată, domnul Magorium a făcut jucării pentru Napoleon
L-a bătut pe Adraham Linclon la șotron
și ține socoteala timpului petrecut cu susul în jos.
Sunt unii care îl cred un geniu.
Mama crede că este excentric.
Iar un tip din Detroit îl numește inexplicabil, Steve.
Dar povestea lui Magorium se apropie de sfârșit.
E în regulă. Toate poveștile, chiar și preferate
trebuie să se termine la un moment dat.
Și când se termină...
este momentul ca o altă poveste să înceapă.
Începutul sfârșitului
începe cu un capitol intitulat "Molly Mahoney nr 1".
Molly Mahoney era managerul magazinului.
Ucenica domnului Magorium
și unica mea prietenă.
Dimineața, Mahony cânta la pian
încercând să termine primul ei concert.
Dar nu putea să găsească notele potrivite.
Când era mai mică,
toată lumea credea că e un geniu al muzicii,
o pianistă de succes.
Iar ea a crezut asta.
Dar când s-a făcut mare, nu a mai fost așa de sigură.
Oare de ce adulții nu mai cred în ce credeau când erau mici.
Nu ar trebui să fie mai isteți?
Mahoney avea nevoie de ocazia de a-și dovedi
că poate mai mult decât crede.
Iar acea ocazie era pe cale să se arate.
Și astfel începe capitolul.
Cu pălăria mea care se agățase.
- Eric! - Bună, Mahony!
- Te-ai întors. - Da.
Credeam că tabăra durează patru săptămâni.
Nu, nu. Una singură.
Mi-a rămas pălăria acolo.
Se pare că ai nevoie de o scară.
Nu, doar trebuie să sar mai sus.
Eric, sunt cel puțin 2 metri.
Chiar 2 metri?
- Serios? - Cel puțin.
- Crezi că ar trebui să încep devreme? - Da.
- Ți-ai făcut prieteni în tabără? - Da, pe Jeff.
- Există în realitate? - Da.
E un animal?
Era o veveriță.
Bună dimineața.
Te-am prins.
E o modalitate bună de a pierde un tren.
Inele... Casa...
- Mahoney. - Bună dimineața, domnule.
Deja? Intră, intră.
- Cum ai dormit? - Cu susul în jos.
Mortimer, dă-te jos de pe canapea.
- Îți plac napii? - Nimănui nu-i plac napii.
- Nu-ți place budinca de napi? - Probabil că nu.
Pacat, pentru că am pregătit.
Speram să putem vorbi din nou despre ce am discutat aseară.
Despre faptul că hârtia nu bate piatra?
Nu, despre posibilitatea de a-mi găsi o altă slujbă.
- Asta ziceam și eu. - Ce?
Am stat treaz toată noapte ca să fac budinca și să mă gândesc.
Mi-am dat seama ca am magazinul de peste 113 ani.
- E o grămadă de timp, Mahony. - Da, așa e.
Sunt 114 ani și nici măcar o dată nu m-am uitat pe o chitanță.
Habar nu am cât valorează magazinul.
- Nu prea e bine. - Exact.
Mortimer, prinde!
Zebră proastă. O să angajez un contabil.
- Un ce? - Un contabil.
După cum sună cred că e o combinație între un "dulap" și un " mutant".
Și cred că de asta avem nevoie.
Mi unat, dar...
Sunt aproape sigură că acel cuvânt...
Am sunat la una din agențiile alea
și au spus că vor trimite unul din cei mai buni mutanți ai lor astăzi.
Deci am rezolvat problma.
- Cum e rezolvată? - Foarte bine.
- Vino cu mine. - Domnule, vorbesc serios.
- Ce e? - M-am blocat.
- În podea? - Nu, domnule.
- Atunci unde? - Ca persoană.
Vă amintiți, când eram mică
puteam cânta al doilea concert de Rachmaninov
și toată lumea vorbea de potențialul meu.
Acum am 23 de ani...
și lumea încă vorbește de potențialul meu.
Dacă îmi cereți să cânt ce știu mai bine...
cânt tot al doilea concert de Rachmaninov.
Pot să-ți sugerez să uimești lumea
cu concertul Nr 1 de Molly Mahony?
Asta vreau și eu. Dar m-am blocat.
Vino cu mine.
- Asta, draga mea, este pentru tine. - Mulțumesc.
- Ce este? - Un cub Congreve.
- Pare o cutie de lemn. - Este o cutie de lemn.
Dar acum este cutia ta de lemn.
Mulțumesc. Chiar mă gândeam seara trecută
că nu am suficiente cutii de lemn.
Aventurile neobișnuite au nevoie de instrumente neobișnuite.
Porniți într-o aventură?
Deja trăim într-una, draga mea.
Tot ce pot spune e asta.
Cu încredere, dragoste...
cutia asta și contabilul mutant
te vor duce într-un loc la care nu ai visat niciodată.
Iar acum, să deschidem magazinul.
Așteptați, domnule!
Mortimer, ieși din frigider!
- Da, draga mea. - Sunteți în pijama.
- Eric, pot să-ți împrumut pălăria? - Sigur.
Scuze, îmi puteți spune cât costă peștele mobil?
Acela? Este 50 de dolari.
50? Nu vi se pare prea mult?
Dacă observați, sunt pești vii.
Dacă nu vreți să cheltuiți atât, avem un altul cu 17 dolari.
Dar nu sunt vii.
Și au colesterol.
- Molly? Molly Mahone? - Da.
Sunt Dave. Dave Wolf. Am fost împreună la cursul de fizică.
- Da, bună. - Bună.
- Încă lucrezi aici? - Da.
Tu ce faci?
- Eu sunt inginer. - Felicitări.
E ciudat. Nu te-aș fi recunoscut dacă nu făceai mișcarea aia cu degetele.
Îmi folosește la casa de marcat.
- Încă mai cânți la pian? - În fiecare zi.
Stau aici o săptămână. Unde cânți?
Acasă.
M-am gândit că...
- Vrei să îmachetez astea? - Nu, mulțumesc.
Mi-a făcut plăcere să te vad. Mă întrebam ce s-a întâmplat cu tine.
- Mi-a părut bine să te văd. - Da, și mie.
Stai. Îmi pare rău.
Mingiuțele întotdeauna încercă să fugă.
Bine, afară!
Afară!
Și tu!
Îmi pare rău. Ai grijă.
Bine.
Bună. Sunt... la cumpărături.
Cumpărături.
Doar... la cumpărături.
Orice ți-ar spune, nu trebuie să stai la coadă.
Ne scuzați, domnișoară. Ne puteți ajuta?
Pot încerca.
Nepotul meu vrea o mașină de pompieri, cadou de ziua lui
cu scară și cu furtun,
dar nu o pot găsi.
Pare o treabă potrivită pentru Cartea cea Mare.
Conține toate jucăriile pe care le avem în magazin.
"M" de la "mașină" sau "P" de la "pompieri".
Să încercăm la "P".
- Cum ați făcut asta? - Nu am făcut eu.
Sigur ați făcut ceva.
Deși pare incredibil, nu am făcut nimic.
Cartea face totul.
Este fermecată.
Haideți băieți, mai sus, mai sus! Foarte bine.
Scuze, domnișoară. Bună ziua.
Bună.
M-a chemat domnul Magorium.
Ești prea bine îmbrăcat pentru un păpușar.
Nu, nu. Sunt Henry Weston. Contabilul.
Am venit pentru un interviu.
Bună ziua. Eu sunt Mahony. Sunt managerul magazinului.
Mă bucur să vă cunosc.
Când cei de la agenți m-au trimis
nu am bănuit că e vorba de un magazin de jucării.
Dacă toți copiii ăștia află că e vorba de un magazin de jucării
o să avem probleme.
- Era o glumă. - Da, știu.
Probabil că vreți să vorbiți cu domnul Magorium.
Așteptați puțin.
Bună.
Ce e?
Ce?
Nu e frumos să te holbezi la oameni.
De ce nu mergi la...
Se întâmplă tot timpul. Bine ați venit.
Sunt Magorium, impresar pentru jucării. Fascinat de minuni
și purtător de pantofi. Ai venit pentru postul de contabil.
Da, sunt Henry Weston.
Spune-mi seria Fibonacci de la 11 la 16.
89, 144, 233, 377, 610
Perfect. Chiar avem nevoie de numărul 4?
- Dacă vă plac pătratele, da - Îmi plac.
Bine. Acum, despre proporția la un hot dog.
De ce e întotdeauna este suficient muștar?
- Cremvursti în plus? - Da, dar de ce?
- Pentru că poți să scapi unul. - Ce idiot...
poate să scape un hotdog?
Totul este posibil, domnule.
"Totul este posibil".
Cât e de adevărat.
Ești exact mutantul pe care îl caut.
- Ești angajat. - Ce?
Ești angajat. Ești persoana de care am nevoie.
- Nu ești de acord, Mahoney? - Nu, nu prea.
Bine. Am aflat lucruri bune despre tine.
- Da? - Nu încă, dar o voi face.
Văd că ți-ai adus abacul. Haide.
Hai, o să-ți arăt magazinul.
Cap, cap, cap... gâscă.
Vindem tot felul de lucruri incredibile, Mutantule.
De la forme mici la dirijabile.
Am magazinul ăsta de 113 ani, de când am venit în țara asta.
Deși inventez jucării de la mijlocul anilor 1770.
Mă scuzați... Ați spus 1770?
După cum îți dai seama, contabilitatea e un concept nou pentru mine.
Asta înseamnă că aveți cel putin 240 ani.
Deja te-am angajat, Mutantule. Nu trebuie să te dai mare.
Urmează-mă.
Am ajuns.
- Nu am aruncat nimic. - Da, văd.
Toate astea sunt chitanțe?
Marea lor majoritate. Unele sunt documente importante.
Altele pot fi lucruri pe care nu le-am înrămat.
Nu-mi dau seama care e diferența.
- Deci nu ați ținut socoteala veniturilor. - Nu.
- Nu ați plătit impozite... - Nu.
Nu v-ați înnoit licența...
- Să înnoiesc... - Lăsați.
Vă dați seama că pentru a determina valoarea magazinului
este o sarcină extrem de dificilă.
Și dacă ați reușit să evitați falimentul...
să fiți evacuat sau trimis la închisoare pentru evaziune fiscală...
De ce vreți să faceți asta acum?
Poți păstra un secret?
Firma are o regulă strictă privind confidențialitatea.
Dar poți păstra un secret?
Da, domnule.
- Plec. - Părăsiți magazinul?
Din această lume.
Vezi pantofii ăstia?
I-am găsit într-un mic magazin din Toscana
și m-am îndrăgostit de ei așa de tare
că am comandat suficiente perechi să-mi ajungă toată viața.
Asta e ultima pereche.
Dacă îmi dai voie...
mă așteaptă un joc de bile și trebuie să-mi încălzesc degetele mari.
Eric, ești gata pentru joc?
Domnule Magorium, vi se pare în regulă?
Ce anume?
Nu, nu pare de loc în regulă.
Trebuie să ținem asta sub observație, Eric.
Nu vă faceți griji. Mă simt bine aici sus.
Acest capitol se numește
Pe bune, uită-te!
Casă
Mingi
Pe bune, uită-te!
Nu se poate!
Hai!
E foarte tare!
Să mă ajute cineva!
Ajutor! Ajutor!
O minge impresionantă. Nu ai cum să te ferești.
Băiatul ăsta e ciudat.
Mahoney, l-ai văzut pe domnul...
Bună. L-ai văzut pe domnul Magorium?
Da. E cam atât de înalt...
are sprâncene ciudate...
- E sus. - Mulțumesc.
Trebuie să înveți să glumești, Mutantule.
Râd pe dinăuntru.
Domnule Magorium.
Mutantule.
- Domnule Magorium - Îmi acceți provocarea la șotron?
Aveți probleme serioase.
Nu am nici un fel de problemă.
- Ba da. - Nu prea cred.
Ce spuneți de factura de la firma asta din Brazilia?
Le datorați 300.000 de dolari pentru o clanță magică?
- E ridicol. - Mulțumesc.
300.000 de dolari pentru o clanță?
Nu am plătit niciodată mai mult de 200. Prinde.
Dar Bellini?
Bellini e cel născut în pivniță, cel care face cărțile.
- Aveți un chiriaș în pivniță? - S-a năcut acolo.
Nu îi pot cere să plece.
În concordanță cu registrul de personal,
ați avut în registre câteva personaje fictive.
- Cum ar fi? - Regele planetei Yaweh.
Nu este imaginar.
Nu e chiar rege și planeta Yaweh nu există,
dar nu e imaginar.
Dacă nu există planeta...
Domnule Weston, nu-i poți învinui pe oameni că au aspirații.
Îmi pare rău.
Am acaparat totul.
Credeam că e amuzant, dar...
Îmi pare rău.
Cine l-a construit?
- Eu. - Serios, cine te-a ajutat?
Nimeni.
Mahoney! Am o întrebare.
- Repede. - Bine, Mutantule.
Vreau să-mi explici povestea fabricată de domnul Magorium.
- Ce poveste fabricată? - Cea pe care o am aici.
Am o hârtie semnată de Thomas Edison.
Da?
"PS. Mulțumesc pentru idee". Și are un bec alături.
E adevărată?
Nu, nu este adevărată. E semnată de Thomas Edison.
Ți se pare ceva ce ar putea exista în realitate?
Este totuși semnătura lui.
Te rog, stai puțin.
Am nevoie de o explicație simplă.
Sigur. Este un magazin de jucării fermecat.
- Nu există așa ceva. - Sigur că există.
Când spul "magic", vrei să spui "special"?
- Nu, vreau să spun magic. - Unic?
- Magic. - Ce zici de...
"super tare"?
În spatele meu se află
un magazin de jucării.
Este mare, este ciudat, dar...
este doar un magazin de jucării.
Am știut din momentul când am văzut costumul ăla.
- Ce ai știut? - Ești un tip care folosește des "doar".
- Cum e tipul ăsta? - Este ca tine.
Același păr, același costum. Aceiași pantofi.
Se plimbă și orice s-ar întâmpla spune:
"E doar un magazin".
"E doar o bancă" "E doar un copac".
E doar ceea ce este. Nimic mai mult.
Dar ăsta e doar un magazin.
Sunt sigură că este pentru tine.
Strălucești? Vino să vezi stelele la Planetariul Edwards.
Trebuie să recunosc că
m-ai dezamăgit.
Înțeleg că ești trist, speriat sau chiar suspicios,
dar ăsta nu e un motiv să transformi griul în negru.
Mă așteptam la un astfel de comportament de la un magazin nou, poate.
Sau de la unul puțin mai în vârstă,
dar un magazin de vârsta ta?
Așa ceva este revoltător.
Adevărul este că mâine plec.
Și draga de Mahoney va avea grijă de tine.
Îmi pare rău, draga mea, dar este un fapt
pe care această purtare nu-l va schimba.
Te iubește.
Așa cum te iubesc și eu.
Trebuie să înfruntăm totul
cu hotărâre, bucurie și curaj.
Așa că îți sugerez să nu te mai porți așa.
Mă aștept să-ți revii.
Și pune cea mai bună îmbrăcăminte atunci când voi pleca.
Acest capitol se intitulează
"Veselie (fun) și minte (mental) e fundamental"
Mai este și tipul ăsta nou, Mutantul,
care este un pic cam țeapăn.
Dragul meu, ai stat toată ziua la magazin?
- Am învățat o grămadă de lucruri. - Cum ar fi?
Am ridicat o statuie, am câștigat 20.000 de lira la minge.
Și cum să câștigi tot timpul la Solitair fără să trișezi.
Eric, toate astea le faci de unul singur.
Sunt și oameni în jur.
Am convenit că te poți întoarce din tabără mai devreme
dacă încerci să-ți faci prieteni.
Nu e vina mea că oamenii nu mă plac.
Oamenii te iubesc după ce te cunosc.
Ba nu.
Cred că sunt ciudat.
Pentru că ridici statui de unul singur.
Pentru că nimeni nu vrea să se joace cu mine.
Ai rugat pe cineva să se joace cu tine?
Nu prea.
Eric, trebuie să dai oamenilor o șansă.
Știu cum va fi.
Nu știi, dragul meu. Ai încredere în mine.
Oamenii sunt plini de surprize.
Alege pe cineva.
Pe oricine.
Alege o persoană pe care nu o cunoști
Să vezi ce se întâmplă.
- Nici nu știu cum să încep. - E ușor. Începe prin a spune: "Bună".
Bună
Eu sunt Eric.
Eu sunt Henry.
Îți place să joci moara?
Îmi plăcea când eram copil.
Vrei să joci?
Lucrez.
Dar când termini?
Eu nu termin niciodată de muncit.
Mahoney!
- Domnule. - Îți spun o ghicitoare.
- Nu acum, domnule. - E ușor.
Ce e mic, minunat și spune "au"?
Nu știu. Au!
Amuzant.
Domnule, ce se întâmplă cu acest colț?
Se pare, contrar eforturilor mele,
magazinul nu se împacă prea bine cu ideea plecării mele.
Ce? Stați puțin. Ce plecare?
Trebuia să fie o surpriză spectaculoasă...
dar se pare că magazinul are alte planuri.
E unul din preferatele mele, Kristine!
Ce trebuia să fie o surpriză?
Îți las ție magazinul.
Îmi lăsați mie magazinul?
Surpriză! Surpriză, surpriză!
- Mă scuzați... - Da, domnule.
Aveți cumva cartea "George cel serios merge la spital"?
Mahoney?
O să întreb.
Este o carte extraordinară. Ai făcut o alegere bună.
- Ați citit-o? - Bellini.
Dacă am citit-o?
Am luat prânzul chair cu omul cu pălărie galbenă.
Vorbind serios, domnule.
Ce e, Mahoney?
Nu pot să accept magazinul.
Dar mi-ai spus că ai nevoie de o ocupație nouă.
Spuneam că vreau să compun. Nu să conduc un magazin.
De ce nu? Faci o treabă foarte bună.
- Domnule Magorium. - Da.
Mulțumesc, Bellini. Este pentru domnul roșcat de acolo.
- Domnule Magorium. - Da.
De ce nu mi-ați spus de asta?
Poate nu ai înțeles regula unei surprize.
Și dacă nu vreau magazinul?
- De ce să nu-l vrei? - Pentru că nu-l pot conduce.
- De ce nu? - Pentru că dvs trebuie să-l conduceți.
Nu e un motiv prea bun.
Se numește Magazinul Minunat al domnului Magorium.
Rimează!
Ca să nu mai spun sunteți fermecat. Iar eu nu sunt.
Și dvs ce o să faceți dacă eu conduc magazinul?
Eu plec.
Plecați?
- Mă scuzați - Da?
E ceva în neregulă cu cartea pe care mi-ați dat-o.
Care e problema?
Nu se înțelege nimic.
Cartea glumește.
Îi voi spune imediat lui Bellini. Mulțumesc.
- Domnule Magorium! - Da, Mark?
Veniți cu mine. Se întâmplă ceva foarte ciudat.
Ce e?
Pictam cu degetele, ca de obicei, și Katie s-a uitat în sus...
și vedeți?
Toate culorile au pălit.
Trebuie să verificăm Ușa.
Cercuri
La naiba!
Trenuri
Marjorete!
Mahoney, verifică te rog Cartea cea Mare.
Vreau o acadea.
Mahoney, legile gravității au început să se apice.
I-am cerut Cărții o acadea și am primit un lemur.
Un lemur? Nu ținem lemuri.
Nici nu cred că știu ce e un lemur.
Stai. E cumva primatul ăla care...
Domnule! Nu avem timp!
Nu avem timp să vorbim despre lemuri?
Așa e. Unde e Eric?
Trebuia să fac ceva.
Eric, avem nevoie de tine. A apărut o problemă.
Lasă-mă!
Să mă ajute cineva!
Ai grijă, mamă!
Trebuie să plecăm.
Avem câteva probleme în magazin.
Vă rog să ieșiți pe ușa principală, cu calm și în ordine.
Încercați să evitați chestiile unsuroase.
3,2,1, lansăm.
- Domnule. - Închide magazinul.
Iar apoi vino sus repede.
La naiba!
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Încerci te rog să prinzi lemurul?
Nu știu cum să-l prind. Sunt dentist.
Nici eu nu știu. Am doar 9 ani.
Mă suzați.
Sunt nemulțumită de cartea asta.
Am deschis-o și...
Magazinul este închis.
- Sunt toți aici? - Așa se pare.
Eu, de fapt, nu sunt.
Te rog să stai jos, Mahoney. Vom începe discuția.
Trebuie să-mi cer scuze.
Eu și Mortimer pregătisem niște gustări
dar a mâncat clătitele.
- Cine e Mortimer? - Zebra.
- Ce? - Zebra.
Las-o baltă, Eric.
Liniște, liniște.
- Așa, pentru început, Eric. - Da, domnule.
- Ai o pălărie interesantă. - Mulțumesc, domnule.
În al doilea rând pe ordinea de zi.
Magazinul este extrem de supărat, fapt remarcat prin debandada creată.
Debandadă?
Nu ai văzut? Cum e posibil să nu vezi?
Pierde o grămadă de lucruri, domnule.
Nu am pierdut notificarea venită de la Comisia Statală.
Riști să primești un SP435 și o scrisoare de notificare.
A fost în birou.
Am înțeles.
Cred că magazinul este din ce în ce mai trist
și astăzi a avut un atac din cauza plecării mele.
Am încercat să imprim magazinului aceeași atitudine...
aceeași imaginație și emoție ca a copiilor care vin să se joace aici.
Și cu toate astea a avut aceleași reacții
ca unii clienți.
Izbucnirea.
Exact, Mahoney.
Poate are nevoie de puțin timp.
Mă scuzați. Cum se poate ca un magazin să se enerveze?
Nu i-a explicat nimeni Mutantului că e un magazin fermecat?
Eu am încercat...
Este un magazin magic, Mutantule. Poate face o grămadă de lucruri.
Dar nu a început să se înverzească până nu a venit Henry.
- Eu? - Mi-am dat seama de asta, Eric.
- Ce? - O, Mutantule!
Dacă îți enervez teritoriul magic,
puteți completa un formular pentru a cere un alt agent.
Toată viața ta constă în a completa formulare?
Câteodată le primesc.
Liniște. Liniște.
Pierzi din vedere faptul
că nu eu sunt responsabil de ce s-a întâmplat astăzi.
Mă scutești puțin?
Ajunge!
Chiar dacă prezența domnului Weston
a coincis cu nervozitatea magazinului, nu el e cauza.
Singurul motiv pentru care domnul Weston este aici
este să stabilească moștenirea lăsată lui Mahoney.
Moștenirea?
Vreți să spuneți că va conduce magazinul?
Ce tare!
Cum adică moștenirea?
Ești moștenitorul lui. Ești trecută în testament.
De ce sunt trecută în testament?
De ce tu știi că există un testament?
Ți-am spus, draga mea. Plec.
Am crezut că va refereati la pensie, sau la o vacanță.
Despre ce fel de plecare vorbiți?
Mahoney.
Cred că vrea să spună că merge în Rai.
- Așa e? - Rai, Elisium, Shangrila...
M-aș putea întoarce ca bondar.
Ești pe moarte?
Focul moare draga mea. Eu voi pleca.
-Așteaptă. -Mahoney.
Așteaptă.
-Ești bolnav. -Nu.
Nu? Și când plănuieșri să pleci?
În jur de 4:30.
Astă dimineață vorbea prostii.
- Prostii? -Apoi a făcut febră și a căzut.
Nu am făcut așa ceva.
Cel puțin cinci minute,
iar când și-a revenit era astfel.
-Delira? -Să delirez?
A vorbit numai aiureli.
Numai prostii.
Pretinde să aibă un magazin magic.
Chiar am! Lucrezi acolo.
Și pretinde că are 242 ai și este un inventator.
Nu am 242! Am 243.
Ai fost la petrecerea mea. Ai cumpărat baloanele.
Da, are iluzii. E posibil să fi avut un preinfarct.
Un preinfarct?
Singurul atac pe care l-am avut a fost unul de genialitate.
Soră, îi poți administra un sedativ?
De ce minți astfel?
- Pentru că trebuie. - Dar îți vor lua pantalonii foc.
Domnule, nu-mi pasă.
Trebuie să trăiți.
Iubito...
am trăit.
- Bună. - Bună.
- Este cu adevărat greu. - Da, este.
- Trebuie să-ți spun că sunt preocupat. - Și eu.
Nu pot găsi nicio asigurare.
Poftim?
Asigurările costă enorm.
- Mutantule. - Da?
Poate fi pe moarte.
Asta înseamnă că ar trebui să fimmai pregătiți.
Mai pregătiți? Am aflat acum o oră.
-Încerc să ajut. -Ești de-a dreptul neplăcut.
- Doar că... - Doar că ce?
Nimic.
Poate ar trebui să te duci acasă.
- Aș putea rămâne... - Mutante?
Du-te acasă.
Bine.
- Știi? - Bună.
Nu ar trebui să fii așa dură cu Mutantul.
Vrea să vorbim de aigurări.
Știu, dar numai despre asta știe să vorbească.
Ce ne vom face?
Nu știu.
- Dar mai este o problemă. - Care?
- Dl. Magorium. - Da?
Nu are pijamale.
Doctorii nu găsesc nimic neînregulă cu tine.
Bineînțeles că nu. Sunt sănătos.
-Atunci de ce pleci? -Mi-a sosit ceasul.
Asta e tot?
Ce ar mai putea fi?
Ce ne vom face fără tine?
Veți conduce magazinul.
Domnule, dar nu știu cum.
-Pentru asta ți-am dat cubul. -Dar stă acolo.
Ce ai făcut cu el?
Nu știu ce am făcut cu el. Este o bucată de lemn.
Nu te poți gândi la nimic?
Sunt sigură că mă pot gândi la un milion de lucruri care să fac cu el.
Chiar sunt un milion de lucruri de făcut cu el.
dar Mahoney, ce crezi că se va întâmpla
când cineva doar vrea...
Crede în el?
Dle, nu înțeleg.
Eric. Ce sarcină te aduce...
în această cameră pentru bolnavi de abia asigurați?
Bună, doctore.
Ți-am adus niște lucruri de care credeam că ai nevoie de la magazin.
Super!
Eric, vrei să-i ții companie dlui. Magorium până mă duc să vorbesc cu medicul?
- Bineînțeles. - Mahoney...
de ce ai nevoie de doctor? Ești bolnavă?
Ce ai adus, Eric?
Bine.
- Îi dăm drumul. - Îi dăm drumul!
- Pijama. - Da!
O pastă de dinți.
Este important că e elecrică!
Și?
Un microscop.
Una furtun.
Și piesa de prins.
Niște table de lemn.
Ei bine, mulțumesc!
Și asta.
-Eric, ce este? -Este un eufoniu.
Magnific! Dă-mi-l.
Dacă nu are nimic trebuie să-l externăm.
Nu putem fi responsabili pentru un om sănătos...
indiferent cât de în vârstă sau magici se consideră.
Ideea este că trebuie să-l iei acasă.
Trebuie să înțelegeți.
A decis că e timpul să plece.
Și ceea ce trebuie să faceți este să vă asigurați că are pentru ce trăi.
Ce naiba...
Ce faci?
Cânt la eufoniu.
La ce?
Mă gândeam că pot da un concert mâine la corul psihiatriei.
Oamenii încearcă să doarmă.
Acest spital nu are nevoie de o semnătură pentru a lua eufoniul unui pacient?
-Unde naiba ai găsit asta? -Eu l-am găsit.
Într-un dulap.
Noi nu ținem instrumente medicale într-un dulap.
Atunci de unde-l puteam lua?
Ce faci acolo sus?
Stau pe un scaun.
Asta este! Amândoi plecați de aici. Haideți!
Puteți să-l vizitați mâine.
- La revedere. - La revedere, Eric.
La revedere, Mahoney.
- Să nu pleci înainte de mâine. - Bine.
Cât despre tine, tinere, ai nevoie de odihnă.
Sunt de acord. A fost epuizant.
Ce făcea copilul pe scaun?
Se asigura că am suficient loc să dorm.
Dacă ar trebui să mă ajuți...
dacă ar trebui să împarți anumite cunoștințe
care să mă ajute să repar totul.
Te rog...
fă-o acum.
Bine, o voi face singură.
Acest capitol se intitulează:
O schimbare de inimă, minte și pantaloni.
- Bună dimineața. - Bună. Ce mai face?
Mutantule, voi lua câteva obiecte dl. Magorium,
iar azi plec.
Eu sunt să lucrez în birou.
Decât dacă vrei să lucrez aici.
Poți lucra unde vrei, Mutantule.
Mă refeream în caz că este vreo urgență cu jucăriile.
În caz că are nevoie de ceva îl pot ajuta.
- Ai putea ajuta. - Da, așa este.
În caz că este ziua lui Timmy și are mâinile pline de Lego.
Vrei să te ocupi azi de magazin?
- Sunt deja aici... - Mutantule.
Bine, aș vrea să-l conduc.
Am așteptat două ore pe o bancă incomodă...
- pentru a mă oferi pentru asta. - De ce?
Pentru că sunt un imbecil.
M-am imțit prost deoarece
am crezut să crezi că nu-mi pasă.
Îmi pasă Doar că...
unii oameni aduc flori...
alții felicitări...
sau îmbrățișează oameni.
Eu mă asigur că actele oamenilor sunt puse la punct.
Așa că...
azi m-am gândit să încerc ceva diferit.
Pentru că te plac și chiar vreau să te ajut.
Mutantule,
când te uiți la mine,
ce vezi?
Niște ochi frumoși.
Nu, vream să spun...
Vezi o strălucire?
Acum? O strălucire pe fața ta?
Nu. Ca o strălucire.
Ce fel de strălucire?
Ca ceva care se reflectă sau ca ceva mare care încearcă să iasă.
Știi ce? Nu contează.
Poate că nu este o stălucire.
Poate o scânteie?
- Las-o baltă. - O licărire?
Este în regulă.
Ai ticul pe care-l faci cu mâinile.
- Este un gest. - Nu este o strălucire?
Bună dimineața Clopot Albastru.
Bună dimineața dle.
Uite, pantaloni!
- Ce este cu ei? - Nimic, doar că...
pantaloni!
Și eu.
- Incredibil! Spre magazin! - De fapt, veniți cu mine.
- Sunt un pic emoționată. - De ce?
Deoarece este ceva pueril.
- De abia aștept. - Bine.
Pregătit?
- Când spun "Și" - Nu, întotdeauna este la "și".
Bine. Când spun "triskoidekaphobria"
Acesta este unul bun!
Pe locuri? Fiți gata?
Triskoidekaphobria!
Pot vorbi vă rog cu administratorul?
Tim? Tipul acesta vrea să-ți vorbească.
- Vă pot ajuta. - Este o onoare.
Acum am o întrebare despre hot-dog.
Acesta a fost ultimul.
- 37 de secunde. - Foarte bine.
- Acum așteptăm. - Nu, respirăm.
Pulsăm. Ne regenerăm
Inimile noastre bat. Mintea noastră crează.
Sufletele noastre ingeră.
37 de secunde bine utilizate reprezintă o eternitate.
Ce este misterios, Mahoney, este că nimeni nu știe.
Ai crede că cineva din industria hot-dog are o idee despre această anomalie.
-Aici e bine. -Aici e bine?
Mahoney. Sunt foarte confuz.
- Acum ce fac? - Dansează.
Ești extraordinară!
Ce ultimă zi fantastică.
Nu te opri! Dansează în continuare.
Nu, e-n ordine, domnule.
De ce ai făcut toate astea?
Vroiam să vezi toate lucrurile mărunte de care îți va fi dor dacă vei pleca.
Înțeleg.
Eu credeam că asta e ultima zi a cuiva care nu mai vrea să trăiască.
Nu poate fi ultima ta zi.
- Dar este. - Nu.
Iar acum, mulțumită ție, este una remarcabilă.
Nu mai trebuie decât să folosesc un telefon public,
iar viața mea va fi completă.
Ce?
Aici?
Ai dreptate.
Ești un geniu.
Te descurci foarte bine cu cifrele. Ar trebui să predai.
- Bună dimineața. - Da, bună dimineața.
- E liniște azi. - Da, nu a venit nimeni.
Toți au plecat departe.
- Ai fost singur toată dimineața? - Da.
Și magazinul nu s-a prăbușit în jurul tău?
Ce faci?
Notez codurile mărfurilor.
Nu, cu Einstein.
- Cu cine? - Cu Einstein.
Einstein? Mă prosteam doar.
- Îmi ocupăm timpul. - Adică te prefăceai?
Ce? Nu, nu... Îți mențineam mintea activă.
Nu prea aveam la ce altceva să mă gândesc.
- Înțelegi la ce mă refer? - Da.
- Bun. - Asta înseamnă a te preface.
E-n regulă. Poți sta aici și să te joci cât vrei cu jucăriile, Mutantule.
Nu voi spune nimănui.
- Poftiți. - Grozav. Să mergem.
Magazin Magic al Domnului Magorium
Noi vindem jucării, nu reparăm transmisii de mașini.
Eric, te sun de la un telefon public!
Mă bucur pentru dumneavoastră, domnule.
Am să-ți spun două lucruri. În primul rând, super pălăria ta.
- Mulțumesc, domnule. - Și în am doilea rând,
mi-aș dori să-ți găsești niște prieteni.
- Bine? - Bine.
Te iubesc.
Acum, dă-mi Mutantul la telefon.
Henry, e pentru tine.
- Alo? - Mutantule?
Am ceva extrem, extrem de important să-ți spun.
Vă rog să introduceți încă 35 de cenți.
Alo?
Vă rog, introduceți 35 de cenți.
Alo?
Vă rog, introduceți 35 de cenți.
O rezolvăm noi.
Bine. Mai încearcă o dată.
Haide.
Haide, ești ridicol.
Va trebui să începi s-o faci.
Încearcă din nou.
- Ce faci? - Avem un arc nervos.
Ne înțelegem bine. Facem o echipă bună.
Da, cred că da.
Jucăriile mai sunt, însă, supărate.
Da.
Terminăm pe ziua de azi?
- Așa se pare. - Bine
- Dame. - Ce?
Dame.
- Nu, trebuie să mă întorc la agenție. - Haide, Henry.
- Un joc. - Îmi pare rău.
Altă dată.
Măcar unul?
- Henry! - Da, domnule.
Uite, te superi...
Da?
De obicei Mahoney mă duce acasă,
iar acum e cam târziu.
- Vrei să te conduc până acasă? - Mulțumesc.
Nu te-am întrebat de unde-ți cumperi pălăriile.
Din camera mea.
În fiecare zi te văd cu o pălărie diferită.
Da, le colecționez.
Le colecționezi?
Domnul Magorium spune că am cea mai frumoasă
colecție de pălării din câte a văzut.
Știu oameni care au câteva pălării,
dar nu cred că am mai auzit de un colecționar de pălării.
Vrei să le vezi?
- Încearcă să nu fii incitat prea tare. - S-a făcut.
Destul de frumos, nu?
Când ai spus "multe", mă așteptam la vreo 20.
Am mai mult de atât.
- Le porți pe toate? - Sigur.
De ce le-aș avea dacă nu le-aș purta?
- Vrei să probezi câteva? - Nu, mulțumesc.
Cred că amândoi știm că vrei să probezi o pălărie.
Nu am nici cea mai vagă idee de unde să încep.
Trebuie să găsim dragonul și periuța de dinți, excelență.
După ce a devorat jumătate din oraș, respirația îi este îngrozitoare.
A mâncat orașul?
A mâncat pe brutar și pe nevastă-sa.
A mâncat dulgherul și pe cei trei fii ai săi.
Iar ca desert, vino mai aproape.
A mâncat pantofarul!
Bună idee, bufonule, du-te și spală dragonul pe dinți.
- Eu? Nu mă place. - Și?
Cum adică și?
E foarte mare și...
eu arăt foarte mult ca o scobitoare dintr-o măslină.
E cineva?
- Cine e el? - Mutantul.
- Ce? - Henry.
Henry. Îmi pare rău. Henry.
Henry și mai cum?
Henry Weston. Lucrez la...
Ce cauți în casa mea?
Nu fii rea cu el. Henry e prietenul meu.
Sunt?
Da.
Tare!
Nu ești cam bătrân ca să te costumezi?
Da, da, exact. Absolut. Plus că e foarte târziu.
Am niște treabă pe care ar trebui s-o fac, pe care o s-o fac.. acum.
- Ne vedem mai târziu. - Nu ai alte treburi, Eric?
De fapt, a lucrat toată ziua la magazin...
Parcă spuneai că pleci.
Da. Mă scuzați. Ne mai vedem.
- Mahoney, e-n regulă. - Nu pleca.
Fiica mea.
Nu sunt pregătită.
Nu sunt pregătită să se termine.
Îmi pare rău.
Când regele Lear moare în actul 5,
știi ce a scris Shakespeare?
A scris "el moare".
Atâta tot. Nimic mai mult.
Fără fanfara, fără metafore, fără cuvinte extraordinare de final.
Esența celei mai influente lucrări din literatură dramatică este...
"el moare".
Shakespeare, un geniu, a scris doar "el moare".
Și de fiecare dată când citesc acele două cuvinte,
mă simt copleșit.
Și știu că e normal să fii trist, dar nu din cauza cuvintelor "el moare",
și datorită vieții de dinaintea cuvintelor.
Mi-am trăit toate cele 5 acte, Mahoney.
Și nu îți cer să fii veselă pentru că trebuie să plec.
Te rog doar să dai pagină,
să continui să citești
și să lași următoarea poveste să înceapă.
Și dacă va întreba vreodată cineva ce s-a întâmplat cu mine,
le povestești viața mea cu toate minunile din ea,
și o sfârșești cu un simplu și modest "a murit".
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Viața ta este o ocazie.
Profită de ea.
Adio, iubirea mea.
Nu e așa de rău.
Putem s-o aducem înapoi,
nu-i așa, Mahoney?
Să ne ocupăm de magazin și să vedem ce se întâmplă.
Îmi pare rău, Eric.
Te voi ajuta, dar nu pleca.
- Mahoney, nu pleca. - Îmi pare rău.
Are nevoie doar de puțină magie.
Știu.
Eu nu am așa ceva.
Acest capitol se numește "Un nou Început".
- Eric? - Ce faci?
Cânt Jennifer Juniper.
De ce?
Pentru că cineva a cerut-o.
- Nu, de ce ești aici? - Pentru că trebuie să fac bani, Eric.
- Atunci deschide magazinul. - Nu pot.
Uite, mi-ar place să conduc magazinul, dar nu pot.
Nu sunt domnul Magorium.
- De asta e de vânzare? - Da.
Uite, îmi pare rău. Nu am vrut să te dezamăgesc.
- Tu asta îți dorești? - Nu.
- Dar nu știu să fac altceva. - Nu mai spune asta!
Eric, îți înțeleg tristețea.
Și pentru mine este foarte greu.
Dar eu nu mai pot fi un copil.
De asta domnul Magorium ți-a dăruit magazinul.
Doamne, nu-i de mirare că închideți. E deprimant.
- Pot să mă joc acolo? - Sigur.
Ce? Jack, nu! Te rog, nu atinge nimic!
Doamnă, este în regulă. Se poate juca cu tot ce vrea.
Să vă arăt aceste scări în spirală.
Știi cum funcționează?
Îți voi arăta.
Genial! Foarte frumos!
E un magnet.
- Cum funcționează un magnet? - Nu știu. Este..
Este ceva magic?
Ei bine..
cred că da.
O excelentă sursa de distracție.
Eu mă gândeam la altceva.
Trebuie să spun că folosință acestui loc este complet nepractică.
Nu a fost construit pentru lucruri practice.
Cu siguranță, este un loc foarte mare pentru un asemenea preț.
Sunt incluse și reparațiile?
Da. Mașina de înregistrat..
topoganul,
pomul, planetele..
- rachetă.. - Bine. Superb.
Vă voi anunța.
Jack, dragule, haide. Plecăm.
- Mamă, trebuie să vezi asta! - Nu am timp.
Mami trebuie să vadă și alte proprietăți.
Păstrăm legătura.
Mamă, e magic!
Am venit să îți fac o ofertă substanțială pentru magazin.
Ce?
Deși nu sunt în stare să ofer suma întreagă,
cred că vei fi interesat în propunerea mea.
Acolo scrie că îmi permit să îi ofer lui Mahoney
o sumă de 237 de dolari în monede și cenți,
și un cec de Crăciun de la bunica mea.
Și sunt dispus să-mi dau și alocația
și o sumă considerabilă din profitul pe care îl voi face cu magazinul.
Gândește-te că vârsta mea este un avantaj
deoarece am mai mulți ani din viața rămași
decât un bătrân. Ceea ce înseamnă mai multe alocații.
- De ce faci asta? - Eu...
vreau să intru în afacerile imobiliare.
Să schimb câteva proprietăți. Să-mi las amprenta asupra orașului.
Singurul lucru în care putem investi este în viitor.
Amice.. Eric, oprește-te.
Nu vreau ca altcineva să aibă magazinul.
- Nu vreau să se schimbe. - Bine.
- Pun la bătaie și colecția mea de pălării. - Nu pune și pălăriile la bătaie.
Trebuie să se poată face ceva. Te rog!
Mutantule, e pe cale să facă o greșeală enormă.
N-o pot lăsa să facă asta.
În calitate de prieten.
Ajută-mă.
Te rog.
Bună.
Ce s-a întâmplat aici?
Nu cred c-ai înțelege.
Am știri.
- Da. - Ai o ofertă pentru magazin.
E o ofertă bună. În bani gheață.
De la doamna care a venit mai devreme, astăzi.
Știu că e târziu, dar femeia e foarte insistentă.
Speram să te uiți peste ea la noapte și să te hotărăști până mâine dimineață.
Crezi că ar trebui să accept?
Ei bine...
Crezi că ar trebui să accept?
Din punct de vedere profesional,
e o ofertă unică și e mai mult decât ne-am fi așteptat.
Cred că ai fi o proastă să nu accepți.
Dar nu am venit aici în calitate de oficial.
Am venit aici în calitate de prieten.
Și cred că ar trebui să păstrezi magazinul.
- Nici măcar nu crezi în el. - Nu, dar...
Nu pot.
Vreau, dar pur și simplu nu pot.
Nu poți?
Da, cred că nu.
- Ce ai acolo? - Cubul Congreve.
Se presupune a mă ajută să dezleg un mare mister.
- Pare a fi un cub de lemn. - Asta și e.
Se presupune a dezlega un mister cu un cub de lemn?
E un cub magic, Mutantule, care, aflat în mâinile potrivite,
ar revela ceva măreț,
- ceva inimaginabil. - Așa ceva e imposibil.
Asta nu înțelegi tu.
Ceva ce ai ratat.
Fiecare minut din fiecare zi, în fiecare colț din acest magazin
s-a întâmplat imposibilul.
- Chiar crezi chestia asta? - Da
Că magazinul era magic?
Nu ți-ai dat seama?
Că acel cub de lemn e mai mult decât doar un cub de lemn?
Da. Cred asta din toată inima.
Dar adevărul e că doar domnul Magorium putea s-o facă.
Era munca sa, nu a mea.
Doar...
Apreciez faptul că ai venit până aici.
- Însă s-a terminat. - Mai spune că
acel cub de lemn nu este magic.
Ba este magic.
Ce-i cu tine, mutantule?
Mai spune o dată. Că e mai mult decât un cub de lemn.
Este cu siguranță mai mult decât un cub de lemn.
Un lucru e sigur, se mișcă.
Mișcă-te.
Haide, poți mai mult de atât. Mișcă-te!
E-n regulă, nu te îngrijora. De vei cădea, te voi ridică imediat.
Mișcă-te!
Acest capitol se numește
"Trebuie să crezi pentru a vedea".
Sau "Glumind pe seama Mutantului".
Mutantule.. Mutantule..
Trebuie să te trezești, Frumoasă Adormită.
Sunt oameni aici.
Ce?
Trezește-te, somnorosule.
- Bună dimineața. - Scuze că te trezesc.
Ai dormit destul.
- Ce-i cu capul tău? - Mă doare. M-am lovit destul de rău.
- Serios? - Da, cred că de asta am leșinat.
Ce vrei să spui?
- Când s-a mișcat cubul. - Nu am văzut asta.
Ba da, aseară.
Aseară m-am dus acasă.
Înainte de asta.
Am leșinat.
- Cred că ești derutat. - Ba nu. Am leșinat.
- După ce cubul a zburat. - Ce cub?
Ce cub?
Mahoney! Cubul Congreve. L-ai făcut să zboare prin cameră.
Cred că ai visat. Te-am lăsat aici să termini actul de tranzacție,
- și ai adormit. - Ba nu, cu siguranță că nu!
Am leșinat după ce ai făcut cubul ăla să zboare.
Nu contează. Vând magazinul.
Ce?
Ai uitat de ofertă? Semnăm contractul azi.
- Nu poți! - De ce nu?
- Pentru că e magic! - Chiar crezi că magazinul e magic?
Da, cred.
Nu e prea greu de crezut?
Nu, nu cred. Deloc. Acum..
cred că îl poți face să fie tot ce vrei să fie.
Tu ești. Tu ești cubul de lemn.
- Sunt un cub de lemn? - Da, Mahoney, tu ești.
Nu trebuie să crezi în cub
nici în magazin, nici în mine.
Trebuie să crezi în tine.
Sfinte Sisoe.
Ce este?
O scânteie.
Și așa a început povestea lui Molly Mahoney.
Traducerea, adaptarea și sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Meredith Grey, Sleepwalker
Sincronizarea textului: Starhawk,